Hé, csávókám! Nem tudtad, hogy kajajegyért nem adnak házat?
De, Willard, az apjának van állása!
Nem emlékszel, hogy ott túrta a krumpliföldet?
Bár az is lehet, hogy akkor csórta őket vacsorára.
Elég legyen!
- Utálom őket. - Semmi baj.
Menjetek a dolgotokra!
Ez már megint az én hibám.
Ha én sem tudom magam türtőztetni, hogy várhatnám el tőled?
Hé, behatoló!
Tudok egy házat, amit apuci megvehetne.
Csak a galambokat kell majd más helyre költöztetni.
Szállj be a kocsiba!
Remélem, tudod, hogy ezek vertek meg.
Tudom, kik azok.
Akkor miért adtad oda nekik a vattacukrokat?
Mert úgy tűnt, hogy már régóta nem kaptak semmit.
Hú, ez aztán valami!
- Honnan van ez a sok cucc? - Nem tudom.
Lidiát kérdezd!
Fiam, próbáltál beszélni Lipnickiékkel?
Ez önvédelem volt, apa!
Te olyanokért harcoltál, akiket nem is ismertél!
Igen! Mert segíteni akartam az embereken!
De végül többet öltem meg, mint ahányat megmentettem.
Több barátot vesztettem el, mint ahány valaha is volt.
Elvesztettem a büszkeségem, a házam.
És majdnem a családom.
De nem a te hibád volt, apa!
Helyesen tetted, hogy bevonultál.
Azt hiszem, itt az ideje, hogy elmondjam a rémálmok történetét.
- Jaj, apa! - Figyelj!
Mondtam,
hogy Dodge a barátom volt.
Együtt voltunk kiképzésen.
Megesküdtünk, hogy mindig egymás mellett maradunk, bármi is történjen.
"Szerelmed napsugara
"Sokáig vártam"
És akkor volt egy robbanás.
Hallottam őt.
- Stephen! - Dodge volt az. Engem hivott.
Megsebesült. Mint mindannyian.
Itt vagyok, haver. Te és én együtt.
A következő járattal elhúzzuk a csíkot!
Csak tarts ki!
Cipeltem. Ameddig csak birtam.
Te meg én, haver!
Pont akkor értünk a helikopterhez,
- mikor jött az ellenség. - Hagyd őt! Csak te!
Mindenki meghalt a szakaszunkból,
- csak mi maradtunk. - Gyerünk már!
Iszonyatosan féltem.
Túl sokan vagyunk! Csak egynek van hely!
Rendbe jön!
Kettőtökkel már nem tudunk felszállni!
- Csak próbáljuk meg! - Nem! Már itt az ellenség!
Dönts!
- Nem hagyhatom itt! - Te döntesz, testvér.
Vagy egy, vagy egy sem.
Nem hagyhatom itt.
Érted?
Nem mi vagyunk az ellenség!
Dodge annyira ki volt, nem tudott már semmiről.
És annyira féltem, hogy otthagynak, hogy...
a legjobb barátom lefektettem a földre, és Isten gondjaira biztam.
Elengedte a kezem,
és lehunyta a szemét.
Beszálltam a helikopterbe, és elmentünk.
Két nappal később...
a hazám...
kitüntetett a Bíborszívvel...
és a Bronzcsillaggal bátorságomért.
Miért nem vitetted el magatokkal?
Mert elvesztettem a fejem.
A harc felőrölt minket, és teljesen megőrültünk.
Hát erről szól a küzdelmem...
már évek óta.
Próbálok megbocsátani magamnak és a hazámnak.
Nem mondhatom, hogy sohase harcolj, Stu.
De, ha tudni akarod, mit gondolok...
Szerintem az egyetlen dolog, amitől az emberek...
biztonságban és boldogok lesznek, a szeretet.
Szerintem ettől lesz bátor az ember.
Ettől lesz erős egy ország.
És ettől tudjuk értékelni Isten csodáit.
És szeretet hiányában, Stuart,
semmi sincs.
Nincs értelme harcolni semmiért.
Megpróbálom elintézni Lipnickiékkel, jó?
Tudom, hogy így lesz.
Tudom, hogy megteszed. Te...
- Szeretlek. - Én is szeretlek, apa.
Kisfiam!
Miért olyan az életem, mint egy habostorta?
Jó reggelt, lányok, fiúk!
Az én nevem...
Miss Strapford.
Akkor,
a nyáron megismerkedünk azzal,
ami szerintem...
a legédibb könyvecske, amit csak kiadtak.
A címe:
Miért olyan az életem, mint egy habostorta?
Már a címe is egyből megfog, nem igaz?
Ne haragudj kedvesem.
Amikor a tanár beszél, az udvarias kislányok és kisfiúk...
befogják a pici szájukat, és figyelnek, értve vagyok?
Igen, asszonyom.
És mikor...
befejeztük ezt a könyvecskét...
leírjuk életünk történetét.
És ti elmondjátok nekem,
miért olyan...
az életetek, mint egy habostorta.
Tegyük rendbe egy kicsit ezt az osztályt!
Fiam, te magas vagy.
Cserélj helyet azzal a kockás ruhás lánnyal ott a hátsó padsorban!
Gyerünk, mintha élnél!
És te a hallókészülékkel!
Ülj te is hátra!
És hangosítsd föl kicsit azt a masinát!
És te kedvesem, miért nem ülsz előre?
Te aztán nagydarab vagy!
Biztos, jól fogsz látni a hátsó sorból is.
És te, kislányom, menj csak a barátod mellé!
Hát nem sokkal jobb?
- Niggerbuzi! - Csöndet!
Fekete kislány, nem az imént mondtam, hogy hallgass?
Nem is mondtam semmit.
Pedig én hallottalak valamit sugdosni.
Állj föl, és mondd el az osztálynak,
mi volt olyan iszonyúan fontos, hogy megint félbeszakítottál.
Már mondtam. Meg se szólaltam.
Tudom, hogy beszéltél.
És tudni akarom, mit mondtál.
Mindenki rád vár.
Már mondta.
Azt hiszem, tud a saját nevében beszélni.
Jó, elmondom.
Azt mondtam: "Elvadine, há' mos' meg mit fogol írni?
"Ltt vagy a hetedikben az elfuserált életeddel.
"Apád se nincsen.
"Csak oda mész, ahová a lábod visznek.
"A legsokabb pénszt akkor láttad,
"amiko' kaptál 20 dolcsit szülinapra...
"tavaly a bácsikádtól."
Tulajdonképp nem is szülinapra volt, nem.
Azért mert hagytam, hogy a térdére fektetve elfenekeljen...
bugyim nélkül.
És akkor be teccik jönni ide, hátra teccik küldeni,
ahonnan nem is látok semmit se.
Szóval, lehet, hogy mos' nyáron se nem fogok átmenni.
Csak mer' olvasni teccett, hogy egy fehér aszonta, hogy az élet egy habostorta.
De meg kell felelnem a címinek.
Jóvanna. Maj' leírom, milyen boldog leszek,
ha szülinapra egy 20-sal többet kapok.
Tökmindegy, mit talál ki nekem az idénre.
És aztat is leírom, hogy talán anyám új pasasa...
nem iszik majd többet, és rendesen bánik majd velem.
Aztán majd örökbe fog fogni, és minden rózsaszín leszen.
Aztán a végére tuti, hogy odaírom:
"Az élet tényleg egy habostorta."
De az igazat megvallva, Miss Strapford,
azt gondolom, hogy maga, a könyve és ez az egész osztály...
egy nagy szarostorta!
Menj az igazgatóhoz!
Most!
Hát egyáltalán nem figyelt arra, amit mondott?
Tessék?
Ennél őszintébben nem tud beszélni.
És nincs joga ahhoz, hogy kiküldje a teremből, vagy hogy hazugnak nevezze!
Anya szerint aki rosszul bánik az emberekkel, csak azért teszi, mert tudatlan.
Úgyhogy segítek önnek.
Mostantól előre fog ülni, ahonnan lát is valamit.
És nem "fekete kislánynak" fogja szólítani.
Meg fogja tanulni a nevét.
Önt nem ismerem, de a barátaimnak mindnek van nevük.
És ez nincs másképp a legjobb barátommal sem.
Elvadinnek hívják.
A lányom tudja, mi a kegyetlenség és az érzékenység közti különbség.
Így leirtam az önéletrajzom Miss Strapfordnak.
És a nyár el is múlt.
Apa megkapta a tagságiját és a bányászmunkát.
Egy márványbánya üres tárnájából pumpálták ki a vizet...
két várossal odébb.
Jó állás volt, 11 millió liter vizzel.
Hallom, már 20 éve nem dolgoznak...
a bányának ebben a részében.
Elég elhagyatott.
Hagyd, majd én!
Mi volt ez?
Nem tudom.
Moe!
Segíts!
Mozdulni se bírok.
Hadd nézzem!
Jól vagyok?
Hát ez nem lesz éppen kellemes érzés.
Ne!
Nincs értelme.
Inkább menj! Amíg még mehetsz.
Tudod, hogy nem tehetem.
Még mindig lógsz 3 dolcsival a benzinért.
Szeretném, ha tudnád,
hogy akkor is kiviszlek innen,
ha tíz darabra is töröm a lábad.
Kösz, már sokkal jobban érzem magam.
A harmadikra mindig sikerül.
Szorítsd össze a fogaid,
és készülj az úszáshoz!
Jól van, félre! Gyorsan!
- Ne engedjék ide őket! - Lois Simmons vagyok.
Stephen Simmons a férjem. Jól van?
Nem tudom, de remélem.
Vissza!
El az útból! Vissza!
Moe!
- Istenem! Mi történt? - Stu?
Megmentette az életem.
Apád megmentett.
Hadd nézzem!
Apu, mi történt?
- Húzódj hátra! Sietünk. - Jól vagy?
- Stuart! - Menj most, fiam!
KENDALL MEGYEl KÓRHÁZ
Életben marad?
Hallottam már hasonló eseteket, akik fölépültek,
de ő egyáltalán nem az orvosoknak köszönheti, hogy még életben van.
Súlyos mellkasi sérülést szenvedett. Az egyik tüdeje leállt.
INTENZÍV OSZTÁLY
Belső vérzése van. A szíve nagyon komoly sérülést szenvedett.
Azt mondták, rögtön meg kellett volna halnia.
Nem ismerték apát. Ő kitartott.
Stu nem sokat beszélt aznap.
Egyenesen a faházhoz ment, és elkezdte épiteni.
A nap hátralévő részében és éjszaka is...
többet dolgozott, mint egy féllábú a seggberúgó bajnokságon.
Aztán végül hajnal felé kidőlt.
Ezalatt a kis Rockefeller csak gyüjtögetett szaporán.
Csak az alkalomra várt, hogy végre elkölthesse.
Van egy zacskód?
És végül is eljött az ő napja.
Na, húzzatok ide gyorsan!
Nézzetek csak rá!
Mozdulni se tud, a mindenségit!
Mi baja?
Én is azt kérdezem!
Nem tudom. Fagylalt-kóma?
A francos öcsétek! Miért nem vigyáztatok rá?
Ha anyátok látná, hogy bántok vele,
lejönne a mennyekből, és mindannyiunkat kicsinálna.
Szét kellene csapnom köztetek,
hogy hagytátok itt a földön fetrengeni.
Tisztítsátok el, mielőtt a hangyák elviszik!
És ha még egyszer nélküle mentek el hazulról,
megnézhetitek majd magatok!
Talpra!
Majdnem letépte a fülem miattad, te kis hülye!
- Bárcsak meg se születtél volna! - Honnan volt rá pénzed?
Egy nagy repcsi dobta le az égből.
Ha nem mondod el, bekenünk rúzzsal,
hogy azt higgyék, rubeólás vagy!
- Ne! - Dehogynem!
Aztán leborotváljuk a tökfejed kopaszra!
- Nem hagyom! - Pedig, ha nem mondod el...
Ha szálanként vágjátok is le a hajam, akkor sem mondok...
subi-dubi-semmit.
"Sunny
"Tegnap még minden esős volt
"De mosolyodtól elrepült a gond
"Vége a bús napoknak
"jönnek a vidámak
"Napsugaram úgy süt
"Oly híven
"Szeretlek"
Húha!
Jönnek a Lipnickiék!
- Nagyszerű! Úgyis jó napom van. - Mi a szent szart keresnek itt?
Elmondtátok nekik, hogy itt vagyunk?
Dehogy!
Én elhúztam.
- Anyám megcsinálja a hajam. - Szia, Lid!
Tessék?
Már el akartam mondani.
Mit? Mit csináltál, Lidia?
Említettem Billynek, hogy erődöt építünk.
Ki sem engedik a telekről. Hogy tudtál beszélni vele?
Ez a sok izé mind Lipnickiéktől van.
Ne!
- Ne! - Látod, Stu, mondtam!
Egy élő pletykarovat a nővéred!
OK, feladom.
Már félúton vannak. Mit teszünk?
- Egy pillanat! Gondolkozom! - Simmons!
Jobban teszed, ha lejössz magadtól!
Stu, tényleg ide kéne jönnöd.
Bevallom. Tényleg nem kellett volna ott lennem.
Aha.
- Szóval elcsesztem. - Aha.
Azért ne dramatizáljunk!
És most?
Nem tudom. De nem megyek le verekedni.
- Stu! - Csak nem akarod visszaadni nekik?
Ez a mi házunk! Talán az egyetlen, ami valaha is lesz!
Nem kellene megküzdenünk érte?
Hát nem emlékszel semmire, amire apu tanított?
Ha megtudja, hogy verekedtünk, tényleg csalódott lesz.
Talán nem ez a legjobb alkalom.
De nem gondoltál rá, hogy talán soha nem fog rájönni?
Ott fekszik a kórházban,
míg gépek lélegeznek helyette.
Meg ne halljak még egy szót!
Nehogy még egyszer így beszélj!
- Rendbe jön! Mint mindig! - Jól van, Stu. Sajnálom.
- Csak egyet említs, mikor nem jött rendbe. - Igazad van. Sajnálom.
Tényleg nem úgy gondoltam.
Majd máshogy intézzük el. Nem verekszünk.
Miért nem jöttök ki ide?
- Gyertek csak, törpék! - Engedd el a fülem!
Fogd be, ragyás!
Stuart Simmons és Arliss Lipnicki újabb találkozása.
Billy szerint hozzánk jártok lopni.
Ez itt mind a miénk. Apád a régi házunkból vitte el.
A madáretetők jobban néznek ki, mint ez.
Az első nagyobb szél darabokra szedi.
- Katonai lakat. Honnan van? - Apámé.
A háborúból. Na, add vissza!
Mit nem mondasz!
Inkább hazaviszem, és játszom vele.
Na, most már add vissza!
Az meg a mi sütőnk, esküszöm.
A deszkák, meg a rozsdás szögek is.
Ha csak ezek kellenek, visszaadjuk.
A behatoló vissza akarja adni a deszkákat...
összekarcolva, kutyapisásan.
Azt hiszem, igényt tartok erre a rozoga házra.
Nincs rá szükség. Akkor jöttök, amikor nektek tetszik.
- Ez az! - Fogd be, Billy!
Hé, ez tök szupi erőd!
Mi a szart csináltak a fejeddel?
Amit veled fogok tenni!
Öt másodperced van, hogy mondj egy jobb ötletet,
minthogy kisajátítsuk a házat.
Négy, három, kettő.
Versenyezzünk érte!
Ez már valami!
- Miben? - Amiben akarod.
De ha nyerünk, megtartjuk.
- És ha vesztetek? - Akkor a tietek.
Kulccsal együtt.
Rendben. Találkozunk a kőbányánál!
Ha megnyerjük a kulcsot, miénk lesz az erőd?
Igen, Billy.
Ha enyém lenne a kulcs, mindenkit beengednék,
és nagy bulit csapnánk csokival, cukrokkal,
sütikkel, szörpivel és...
Fogd már be, te beragadt lemez!
Kösz, most aztán tényleg megéheztem.
Istenem!
Félek!
Kapaszkodj, seggfej!
Azt csinálom!
A víz most csendes, de elég randa, mikor ürül kifelé.
Biztos, hogy voltál már ott lent?
Nem csak nyugtatásképpen mondod, igaz?
Mondtam már, hogy voltam.
Mik ezek a zajok?
Mindjárt örvényleni kezd.
Mindjárt leáll.
Stu, fújjuk le!
Keresünk egy másik helyet.
Figyelj, pofonegyszerű!
Te és Leo átúsztok a másik oldalra.
Az első, aki visszatér, nyert.
Aki feladja, vesztett.
Érthető?
Istenem! Mi ez?
Ezt nem lehet átúszni.
Majd kiderül, nem igaz?
- Na mi van? - Nem is voltál még itt, igaz?
Az, hogy átúsztad, egy faszság!
Nem is annyira veszélyes.
- Simmons sem fél. - Ő még nálad is hülyébb.
- Akkor ússz te! - Jól van!
- Willard, menj le oda! - Én aztán nem!
Nehogy most föladd nekem! Gyávának fognak tartani.
Az az ő dolguk. Én nem megyek oda le!
- Ebb? - Na mi van, betojtál, nagyfiú?
- Ula? - Én sem!
Hé, hol van Leo?
Kész vagytok? Vigyázz, kész...
Várj! Figyelj!
Adok még egy esélyt, hogy meggondold.
Kigondolhatunk valami mást.
- A te érdekedben. - Visszakozol?
- Lidia, számolj! - Vigyázz...
Tudod, hogy nincs esélyünk.
- Kész, rajt! - Megőrültél?
Hajrá, Stu!
Már félúton vagy!
Maradj a szélén!
Ússz!
Kérlek Stu!
Sikerülni fog!
Sikerült ennek az őrültnek!
Én tanítottam úszni.
Jól beugrattalak.
Tényleg azt hitted, hogy úszni fogunk? Tiszta hülye vagy!
Hé, az erőd a miénk!
Felőlem! Nekünk úgysem kellett a koszos kis erődötök.
Mondtam, hogy kihúzlak a bajból.
Hé, a lakat!
Menj érte magad! Akarsz versenyezni?
Hagyd a kulcsot, Stu! Miénk az erőd.
Gyere, Billy! Lgaza van.
Menjünk innen, mielőtt valakinek baja esik!
Így ismét szilárd talajra helyeztük Billyt,
és újból meglátogattuk apát.
Stu szerint jobban nézett ki.
Elvadine imádkozott érte.
Itt vagyok, édes.
Tudod, ki vagyok?
Lois.
Stephen.
Én vagyok.
Anya!
Stuart.
Lidia. Gyertek mindannyian!
Valami baj van, anyu?
Apa meghalt.
Nem.
- Nem. - Nem szenvedett.
A szíve nem vert tovább.
Rendbe fog jönni. Nem halhat meg. Gépek éltetik.
- Fiam, már levették. - Akkor tegyék vissza!
Kicsim...
elment.
Már nem lehet.
Sajnálom.
Miért vették le, anya? Mert túl sokba kerül?
Nem.
Megérted, ugye?
Azt értem, hogy mindenki letett róla!
Semmi sem szakíthatta volna el tőled, ha csak egy kis esélye is lett volna.
Most már fent van a mennyországban, és ránk tekint.
Ő fog ránk vigyázni egész életünkben.
Nagyon remélem, jobb munkát fog végezni, mint itt lenn a Földön.
- Ne beszélj így, Stu! - Miért? Szerinted csak kölcsönkérni tudott!
Ezt sohasem mondtam. Felőlem egy angyal is lehet.
Talán most minket néz.
Talán meghalt a háborúban, és Isten visszaküldte egy látogatásra.
Miért? Hogy éltesse a reményeinket?
Hogy megígérje, örökre velünk marad?
Meg hogy lesz egy házunk, gumihintával, fürdővel, meg deszkakerítéssel?
És aztán elmenjen? Megint?
Mi haszna van egy ilyen angyalnak?
Nem akart ő elmenni.
De Isten hazaszólította.
De neki mi vagyunk az otthona!
Az a bolond Isten várhatott volna még rá!
Miért?
Miért vesz el mindent, anyu?
Nem volt elég a házunk, meg mindenünk?
Miért vette el aput?
Mi rosszat tettem, hogy elvette aput?
- Nem, nem miattad volt. - Bárki mást választhatott volna.
Egy rablógyilkost vagy olyanokat, akik már 100 éve itt élnek.
Apu még csak 34 éves volt!
Nekem jobban kellett, mint neked!
Mint neked, Istenem!
- Gyere ide! - Nem!
Légy erős!
Vissza akarom kapni, anya!
Mindannyian így érzünk.
Stu, ne!
Délután jöttek.
Mielőtt még felfegyverkezhettünk volna.
Most meg a bátyám petárdakészletét robbantgatják.
Apukád hogy van?
Meghalt.
- Ó, Stu! - Tehetünk valamit érted?
És ha apu néz minket?
Apu meghalt.
És ha mégis tudja, mit csinálunk?
Apa elment, Lidia.
Itt az igazi.
Füstbombák.
Festékbombák.
Egyenruhák. Vegyétek el, ami tetszik, srácok!
Hű!
Siess, zárd be!
Kapjuk el őket!
Ez a tied, szemét!
Ha nem jöttök közelebb, senkinek sem esik bántódása!
De ha visszajöttök, nincs több egyezség!
Vissza ne gyertek!
- Itt van egy! Kapd el! - Futás!
- Visszavonulás! - Fussatok csak, ahhoz értetek a legjobban!
Majrés csirkék!
Úristen!
Lidia, tűnj onnan!
Gyere már! Segíts megmenteni!
Jaj, ne!
Várj! Mit csinálsz?
Eloltok egy újabb tüzet!
Arliss, miért csinálod?
Miért nem lehet mindenkié?
Utoljára mondom, tűnj a francba, kis korcs!
Most megmutatom, hogy kell kiverni egy fogat!
Ne nyúlj a barátomhoz!
Kiverted a fogam.
Kiverted még egy első fogamat, te hájpacni!
Azt hittük, ha jól elverjük őket előszörre,
visszavonulnak, és a harcnak vége lesz.
De nem igy történt. Egyre rosszabb lett.
És egy idő után, mindannyian elvesztettük a fejünket.
Te szemét, rohadék!
Szia-mia!
Elkaplak, Ebb!
Akkorád rúgok a kis seggedbe, hogy körberepülöd a földet!
Dögcédulák!
Csak te meg én, haver.
Úristen!
Billy, ne mozdulj!
Hagyd a kulcsot, Billy! Az erődnek vége.
Csak ne moccanj!
A deszkák korhadtak. Egy pisszenést se!
Kapaszkodj, Billy! Jövök!
Billy! Te vagy az, Kuka?
Kapaszkodj! Csak semmi ostobaság!
- Csak a kulcsért jöttem. - Rendben van.
- Megvagy! - Félek!
Semmi gond. Felejtsd el!
- Ne haragudj! - Add a kezed!
Segítség!
Kapaszkodj meg valamiben! Gyerünk, sikerülni fog!
Tarts ki, Billy! Mindjárt leáll az örvénylés.
Örvénybe került! Rántsd ki!
Kapd el!
Siess!
Szabadítsd ki az örvényből!
Ltt vagyunk! Kapd el!
Ne! Nem lélegzik!
Gyerünk, Billy! Segíts!
Lélegezz! Gyerünk, kelj fel! A francba, Billy, harcolj!
Küzdj! Figyelj! Hozzád beszélek!
Gyerünk már!
Élj már!
- Lélegezz! Kérlek, Istenem, lélegezz! - Hagyd abba, megsérül!
Nem használ. Nem kap levegőt.
Ne is figyelj rájuk, Billy! Megcsináljuk együtt, te és én!
Kelj fel! Gyerünk, élned kell!
- Kell! - Ne bántsd!
- Hagyd békén! - Nem! Adnunk kell neki egy esélyt!
Gyerünk, Billy, lélegezz!
Apu szerint az ember mindenre képes,
ha igazán hisz benne.
Kérlek, Istenem, hagyd, hogy lélegezzen!
Elvetted aput! Ne vedd el Billyt is! Még csak egy kis gyerek!
Kelj már fel! Élned kell!
Lélegezz!
Ne add föl, Billy!
Segítene valaki?
- Majd én. - Tudod, mit csinálsz?
Remélem.
Ébredj, Billy! Senki nem fog bántani.
Te mindent megtettél.
Igazi hős vagy.
Gyerünk, Billy, ébredj!
Felébredt!
Láttam egy angyalt.
Egy igazit.
Megfogta a kezem.
És a királyságába vezetett.
Azt mondta, vissza kell jönnöm, és vigyáznom apára.
És úgy nézett ki, mint te...
Csak egy kicsit nagyobb volt.
Gyerünk, Billy! Menjünk haza!
Ezek apáé voltak.
Mire gondolsz?
Ha apu minket néz,
akkor most már elmehet.
Ő tényleg néz.
Ettől a naptól fogva,
Lipnickiék nem jöttek a kőbányához.
Nem is igazán láttuk őket.
Kivéve Billyt, aki mindannyiunkat befogadott.
A srácokkal nekiálltunk újraépiteni az erődöt, de néhány nap múlva,
mindannyiunknak elment tőle a kedve, és abbahagytuk.
Mostanában, Stu és a haverjai állandóan a mozinál lófrálnak,
és csajokat próbálnak fölszedni.
Anya szerint apa végre megtalálta a nyugalmát,
és már nem szenved.
Aztán pár hét múlva látogatót kaptunk.
Segíthetek?
Jó napot, hölgyem! John Ray Wilkens vagyok.
- A Clairville Árverésnél dolgozom. - Igen.
Kb. Hat hónapja a férje ajánlatot tett az egyik telekre,
ami egy bank tulajdona volt.
Próbáltuk önöket hívni, de azt hiszem, elromlott a telefonjuk.
- Elég zűrös időszakunk volt. - Akárhogy is,
a férje egy 432 dolláros csekket hagyott nálunk.
Köszönjük, hogy visszahozta a csekket, most igazán szükségünk van a pénzre.
Nem, asszonyom, nem hoztam vissza a csekket.
A banknak túl sok a kinntlévősége,
ha nem adnak túl ezeken a telkeken,
csődbe mennek.
A bank elfogadta a férje ajánlatát.
Mivel az volt az egyetlen.
Azt akarja mondani, hogy Stephen vett nekünk egy házat?
Pontosan, asszonyom.
Csak egy kis kozmetikázás kell, anya!
Nem igaz!
Hát ez saját házunk hiteles története.
De arról is szól, hogy miért érdemes küzdeni.
Apa azt mondta a verekedésről:
"Te és én, jobb dolgokra vagyunk hivatottak."
És mostanában, ha valaki felidegesít, és legszívesebben behúznék neki egyet,
hallom, amint ezt suttogja a fülembe.
Anya szerint az emberélet olyan, mint a tapéta.
A szín és a minta...
azokon múlik, akiket megismertél,
és azokon, amiket megtanultál.
Amit ezen a nyáron tanultam meg,
az az, hogy mindegy, mennyire értik meg az emberek a háborút,
a háború sosem fogja megérteni az embereket.
Olyan, mint egy nagy gép,
amit senki sem tud igazán kezelni.
Amint kikerül az irányítás alól,
fölteker egy csomó dolgot, amiért azt hitted, érdemes küzdeni.
Egy csomó olyat is, amit már rég elfelejtettél.
Megtanultam,
hogy öcsémnek igaza volt.
Apu a legbölcsebb ember volt, akit ismertem.
És dacára annak, amit egyesek mondanak,
Isten segitségével az ember bármire képes.
Odanézz!
Subtitles by SOFTITLER
Ripped by: SkyFury